MlRTlS PER LAlDOTUVES
Los Andželas
Kalifornija MlRĘS
SUVOŽTlNlAl PRAVAŽlUOKlTE
MAŠlNŲ PLOVYKLA
Ar norėtum jį pamatyti prieš... Na supranti...
Taip.
Brajanai? Kas čia?
Žinai, savęs to paties klausiau, kai mirė mano tėtis.
Sakiau sau: ,,Kas šis žmogus?''
Ne, ne, Brajanai. Kas yra šitas negyvėlis karste?
- Nes čia tikrai ne mano tėvas. - Tu tuo tikras?
Tu manęs klausi, ar aš tikras, jog žinau, kaip atrodo mano tėvas?
Ne, Aronai, sielvartaudami žmonės dažnai suvokia realybę klaidingai.
Pažvelk į taąsuknistaą kūnaą, žmogau.
O šūdas...
- Čia Džekis Čanas! - Gerai, paklausyk...
Brajanai, juk žinai kaip atrodo mano tėvas...
Šiandien pas mus šioks toks chaosas.
Tokie dalykai beveik niekada nenutinka.
- Beveik niekada nenutinka? - Pasakiau tai garsiai?
Čia ne ,,Burger King''. lr tu ne paprasčiausiai sumaišei mano užsakymaą.
Prašau, nusiramink. Manau, kad žinau, kur jis.
Manai?
Jei mano tėvo nebus šiame karste po valandos, tu asmeniškai užimsi jo vietaą.
- Supratai? - Nesijaudink, aš jį atgabensiu.
Prižadu. Jis vienoje arba kitoje vietoje. Manau, kad toje antroje.
Vaikinai, pakuojamės. Uždarykite.
Eime, eime iš čia.
Lukterkit, kol dar neišėjom... Padaviau tau savo raktus?
Ne, jie mašinoje. Palikau juos toje prakeiktoje mašinoje.
Eime, vyručiai.
Jei tau tai šitaip nepatinka, kodėl ten važiuoji?
- Pats žinai, kodėl. - Nekenčiu laidotuvių.
Viskas sukasi tik apie mirtį.
Nemanau, kad laidotuvės sukurtos tam, kad kam nors patiktų, Normanai.
Tikriausiai.
Kai man ateis laikas iškeliauti, nenorėsiu įprastų laidotuvių.
Noriu, kad mano gyvenimas būtų pagarsintas.
Kaip Anos Nikolės Smit ar Ričardo Niksono: kieno nors įtakingo ir galingo.
O aš noriu, kad maniškės būtų pati liūdniausia diena.
Biržos patirtų krachaą, fabrikai užsidarytų,
gatvėse verktų merginos...
Kažkas panašaus. Dar patiktų, jei užtemtų saulė.
- Ei! - Kas yra?
Po tų visų perspėjimų tu vis dar rūkai?
Normanai, liaukis, gerai? Juk tu pats rūkei.
Mes rūkydavome kartu.
Aš ir į kelnes šlapindavausi, bet lioviausi.
Aš ir taip turiu problemų. Dar man betrūko tavo rūkymo...
Na jau, Normanai... Kokios jau tos problemos, žmogau?
- Juk sakiau! Tas išbėrimas! - Turi naudoti prezervatyvus, tėtuši.
- lšbėrė juk rankas, drauguži. - Vis tiek reikia juos naudoti, Normanai.
Tai pati svarbiausia taisyklė.
Tai nenormalu. Pažiūrėk.
- Po velnių, čia ne išbėrimas, žmogau. - O tai kas čia tada?
Nežinau, bet ranka tokia dėmėta...
Dėmėta? Aš nekenčiu dėmių. Aš mirsiu, pakratysiu kojas!
- Nea. - O aš dar toks jaunas!
Jie atgabeno ne taą kūnaą.
Brangute, girdėjai, kaą pasakiau? Jie atgabeno ne taą kūnaą.
O, Dieve! Ar jie žino, kur jis?
Jie taip mano.
Sakiau. Juk sakiau tau nesinaudoti Maršalais,
bet ne, norėjai, kad visus reikalus tvarkytų pažįstami.
Nepriekaištauk, tik ne šiandien. Man ir taip yra dėl ko nerimauti.
Tėtis reikalavo laidotuvių namie, tad aš nebeturiu kur trauktis.
Mirtis visur aplinkui.
Ne, mažuti. Tikrai ne.
Mama nenustos verkti.
- Rajanas visai nepadėjo. - Lyg kada nors jis padeda...
O svarbiausia tai, kad man neduoda ramybės visa ta panegirika.
Esu tikra, kad tai bus geriausia panegirika, kuriaątik kas bus girdėjęs.
Nesvarbu, vis tiek visi svarstys:
,,Kodėl ne Rajanas skaito panegirikaą?''
,,Pasitrauk ir leisk rašytojui tarti keletaąžodžių''.
Netgi aš pats taip galvosiu.
Tada ir leisk jam tai daryti.
Tai dabar tu nori, kad Rajanas skaitytų panegirikaą?
Ne, aš tik sakau...
Tu tik sakai, kad nori išgirsti Rajano panegirikaą.
- Ne, tu esi vyresnis, taigi... - Taigi vienintelė priežastis,
dėl kurios turiu tai daryti yra faktas, kad aš - vyresnis?
Aronai, nusiramink.
Manau, kad tu toks pat geras rašytojas, kaip ir tavo brolis.
Tiesiog manau, kad turėtum leisti, kad kažkas perskaitytų tavo knygaą.
Ji dar neparuošta.
Na kaągi, gerai. Tik nepamišk, kad kitaąsavaitę išsikeliam.
- Žinau. - Na, aš myliu tavo mamaą,
bet tikrai nori kraustytis.
Žinau, brangute, bet šiandien turime visa tai atlaikyti.
Būtent.
Žinau, kad dabar ne pats tinkamiausias metas,
bet šiandien - paskutinė mano ciklo diena.
Man 37-eri, tad mes turime mėginti...
Mums reikia tai daryti bent kartaą per dienaą.
- Mažute... - Taip?
Turėsi pakeisti taą ciklaą, bent jau kuriam laikui.
Pirmiausia turime surasti kūnaą.
- Viskas gerai? - Taip, visiškai.
Gerai... Aš truputį jaudinuosi.
Kodėl? Todėl, kad vėl pasimatysi su mano tėčiu?
Tiesiog nemanau, kad kas nors kada nors yra manęs taip nekentęs...
Netgi tie septintokai nėra tokie pikti.
Manau, kad šiandien jam labiau rūpės tai, jog mirė jo brolis negu...
- Mažuti... - Atleisk, branguti. Spūstis.
Bet kokiu atveju, kai aš jam pasakysiu, kad mes tuokiamės,
jis privalės tave pripažinti. Aš...
- Dieve! Tau viskas gerai? - O, Dieve.
- Šiknius! - Eik po velnių, kale.
Nagi, iškeik mane. Negi nematai, kad čia kamštis?
Jei išsidursi akį, tavo tėvas mane tikrai nudės.
- Oskarai, brangusis. - Taip?
- Pažvelk į mane. - Gerai.
- Atsipalaiduok, gerai? - Gerai.
Viskas bus gerai. Kvėpuok.
Gerai.
- Geriau? - Geriau.
Na ir puiku. Viskas gerai.
Eik po velnių!
Kaip matote, viskas kuo puikiausiai.
Tai dabar vaidini profesionalaą...
Turi raktus? O savo ,,BlackBerry''?
Nes kai jau jį užkasim, tikrai neatkasim vien dėlto,
kad galėtum parašyti sms.
Aš stengiuosi, aišku?
Ei, kaip laikosi tavo mama, Aronai?
Jai viskas gerai. Jos sveikata kuo puikiausia.
- Šis reikalas baigtas. - Gerai.
O kaip dėdė Raselas? Juk jam ne taip gerai ėjosi...
- Kaip jis? - Viso.
Aš tik klausiu. Tik bandau palaikyti pokalbį.
Būsiu netoliese, jei prireiks, juk žinot. Ačiū už viskaą.
- Mišele, eikš. - Viso, Brajanai.
Neprivalai ateiti.
Tik sakau, jog visi žino, kad taą kepto viščiuko receptaą
pulkininkas pavogė iš vergo, vardu Džubalajus.
Už tai jis gavo salotų ir viskas.
Sveikas, kaip einasi?
Man reikia paslaugos. Noriu, kad užsuktum dėdės Raselo.
Žinau, kad jis tikra bėda, bet tu esi arčiausiai jo.
- Po velnių! Jis visada blogos nuotaikos. - Pasakyk, kad padarysi. Mes padarysim.
Tai ne dėl nuotaikos. Toks jo būdas. Tai ar galėsi?
Gerai, padarysiu.
Sveika, mama, kaip laikaisi?
Liko tiek daug, kaą ketinome nuveikti.
Norėjome keliauti. Nuvažiuoti į Australijaą ir Kinijaą.
Jis norėjo važiuoti į Tailandaą.
Liaukis, mama, juk nebūtum skridusi 25 valandas.. .
Ne tame esmė. Aš ne kaip jaučiuosi.
Nežinau, kiek be jo išgyvensiu.
Jei turėčiau anūkaą,
jis atitrauktų mane nuo tokių minčių, bet..
- Kaą padarysi.. . - Sintija, mes stengiamės.
Žinau, kaątu stengiesi padaryti, Mišele. Stengiesi ir dienaą, ir naktį.
Tačiau neatrodo, kad tai padeda, ar ne?
- Kur Rajanas? Jau šnekėjai su juo? - Turėtų greitai būti čia.
Vien pamačius jo veidaą pasijusiu geriau.
Aš jo taip pasiilgau. Mano mažylis.
Nori, kad kaą nors padaryčiau, Sintija?
Galėtum patraukti rankas nuo mano vyro karsto.
Lieka žymės.
Ji mums rodo pirštaą, ar tiesiog mojuoja?
Nuostabu, damos! Ačiū!
- Štai jis. - Kas?
- Jam viskas gerai. - Jam reiks pagalbos?
Jis paprasčiausiai irzlus.
Turi mokėti kaip su juo elgtis.
Jis atrodo visai mielas.
- Sveikas, dėde Raselai! - Sveikas, dėde Raselai!
Atsimeni mane? Aš - Normanas.
Atvažiavau tavęs paimti ir nuvežti į laidotuves.
Kur po velnių buvai, storas šunsnuki? Dar kiek ir aš būčiau pakratęs kojas!
Gerai, kad žinai, kaip su juo elgtis.
Norėtumėte pasivažinėti?
Liaukis žaisti, gerai?
lr susikišk šitaą į užpakalį.
- Paklausyk. - Taip, tabletės. Aš jas turiu.
- Jos čia. - Nuostabu. Galiu ateiti pasiimti?
- Man reikia į laidotuves. Šūdas! - Tai kas. Žmogau, aš užsuksiu.
- Šūdas. - Bandei?
Ne, nebandysiu. Aš jam padariau.
Bet jos geros, ar ne? Prekė gera?
Man metas. Niekada neapsinešk nuo savos prekės.
Beje, biče, galiu garantuoti, kad šis reikalas tau tikrai nuneš stogaą.
Tau patiks. Gerai, man jau metas. lki.
Visada atidarai duris pusnuogis?
Nagi, Džefai, mes pavėluosim.
Man tik reikia įšokti į kelnes.
Čia mano namai, taigi.. Viskas gerai, žmogau?
- Normaliai. Tik šiek tiek nervinasi. - Tikrai?
- Vos nesudaužėme mašinos, o aš rėkiau. - Tas bičas iššoko prieš pat nosį.
- Aš jo nemačiau. - Tikra tiesa.
- Atleisk, mažyte, aš.. . - Ne, branguti, viskas gerai.
Jūs keisti. Kaą manote?
- Taip? Ne? - Ne.
- Užsimauk kelnes, prašau. - Gerai.
lr įsitikink, kad jos juodos, Džefri!
Gerai, mamyte.
- Aš tokia alkana. - Mano širdis taip daužosi.. .
Nežinau, kad su manim darosi
VALlUMAS 1 0MG
Štai, išgerk vienaą. Ji tave nuramins. Džefas neprieštaraus.
Kaip suprasti ,,išgerk vienaą" ? Kas tai?
Valiumas. Kažkada jį gėriau. Pasijusi geriau, pažadu.
- Čia Valiumas? Tu tuo tikra? - Taip.
- Tikrai. - Nevertėtų gerti
kieno nors kito tablečių, tiesa?
- Viskas gerai. - Man reiks vairuoti ir...
Mažuti, vairuosi aš, sutarta? lšsižiok. Štai. lmk.
Varom.
- O, mano raktai! - Džefai, tu avi sportbačius?
- Jie juodi, Eleine. - Bet jie vis tiek sportbačiai, Džefai!
Ar jis bus mažiau miręs, jei aš neavėsiu sportbačių?
- Pamiršk. Eime. Ar galiu...? - Ne, aš paėmiau.
Gerai.
- Eime, Džefai. - Ateinu.
- Mes laukiame. - Šūdas!
Vis dar negaliu patikėti, kad jo nebėra.
Nesuprasi mirties, kol pati neduosi gyvybės.
- Labas, mama. - Rajanai, mano vaikeli!
Labas.
Mama, žinau, kad tau sunku, bet viskas bus gerai,
mes išgyvensim.
Rajanai, tu visada žinai, kaą pasakyti. Visada!
Jei žmonės mirtų kiekvienaąsavaitę, turbūt tave matytume dažniau.
- Sveikas, broli, kaip einasi? - Laikomės.
- Kaip tavo skrydis, Rajanai? - Puikiai.
Turėjau nusipirkti vietaąšalia savęs. Tiesiog negaliu pakęsti kvailų kalbų.
Aš sėdžiu ten, pirmoje klasėje, o pro šalį eina tie visi bėdžiai.
Pora jų tiesiog žudo mane akim, nes man patogu kaip niekam kitam.
Tai aš ir sakau: ,,Neškit savo varganaą užpakalį į lėktuvo galaą" .
Beje, buvo didelė turbulencija,
bet turbūt to neįmanoma išvengti skrendant ir pirmaąja klase.
Juk nesvarbu kiek moki, jei lėktuvas suduš - vis tiek žūsi.
- Aš mirštu! Mirštu! - Aš ja pasirūpinsiu.
- Prašau. - Aš mirštu!
Visada žinai, kaą pasakyti.
Kaltas.
Man patinka, kad vis labiau tampi mūsų šeimos nariu.
Nes tada tėtis turi ant ko išsilieti.
- Džefai! - Aš juokauju.
Oskarai, tau viskas gerai?
Ar čia kaątik stovėjo šuo?
- Kaą? - Kaą?
Dalmantinas arba šnauceris?
- Branguti, apie kaątu kalbi? - Nežinau.
Nesmagu, jog tam, kad visa šeima susirinktų, turi kažkas mirti.
Sunku buvo tėtį tokį matyti. Dabar jis geresnėje vietoj, tiesa?
- Jis ilgai sirgo. - Nuo kada tėtis sirgo?
Juk supranti, apie kaą aš. Todėl ir neprisileidžiu žmonių arti.
- Per daug jausmų. - Tikriausiai dėl to niekada neskambini.
Kai kurios šeimos matosi pastoviai, kitos susitinka tik per laidotuves.
Taip nutiko ir mums.
Klausyk, dabar ne pats tinkamiausias metas, bet man reiks tų pinigų.
- Šūdas. - Juk dalinsimės išlaidas, ar ne?
Taip. Tiesiog dabar jų neturiu.
Kaip, po velnių, suprast ,,dabar jų neturi''?
Kaątik pirkai pirmosios klasės bilietaąsavo dantų šepetėliui.
Neturiu grynų. Tikrai.
Daug praradau žlugus akcijų rinkai.
Tad, jei tu nieko prieš, aptarsime tai vėliau.
- Ne, ne, aptarkime tai dabar. - Ei, lukterk.
Man gedulas.
Pažvelk į visas tas mašinas.
Reikėjo atvažiuot ankščiau.
Nėra vietos kur pasistatyti.
- Kaą? Yra štai ten. Nagi. - Atrodo, kad ji per arti krašto.
- Ne, tu ten įtilpsi. Nagi. - Nenorėčiau šiandien gauti baudaą.
Negausi tu jokios baudos. Tiesiog...
Nagi, tuoj jaą kas nors užims.
Normanai! Nagi. Matai?
Eleine! Norėjau kaip tik ten statytis.
Atleisk, Normanai. Tu šeimos narys?
- Ne, bet labai artimas. - Branguti, toks dalykas neegzistuoja.
- Eleine! - O, Dieve.
- Labas. - Kaątu čia veiki?
Mane apkvietė tavo tėvas.
Pamaniau, kad tau reiks tvirto peties išsiverkti.
- Prašau, nereikia. Oskarai, eime. - Kas jis per vienas?
Eime, branguti. Atvažiavome.
- Viskas gerai? - Eime.
Atvažiavome?
- Taip. - Po velnių! Su manim - dėdė Raselas.
Kaip galėjau pamiršti dėdę Raselaą?
Klausiau, kad čia vyksta? Kas, po velnių, čia vyksta?
Kaą, po velnių, daro tas tipas?
Čia labai žalia, ar ne? Labai, labai žalia.
Kaip... Dieve! Lyg... Lyg būčiau laimo viduje.
- Oskarai? - Taip?
- Pažiūrėk į mane. - Gerai.
Ei, tau viskas gerai?
Taip. Kodėl klausi?
Visos tos šnekos apie šunis ir žalumaą...
Kas dedasi?
Apie kaątu kalbi? Man viskas gerai. Žaliau nėra buvę!
Džefai, pažiūrėk.
- Sveiki. - Kas darosi su Oskaru?
- Nežinau. - Žaiskite toliau.
O, Dieve. Tai dėl Valiumo.
- Valiumo? - Aš jūsų grupėje.
Daviau jam tavo Valiumo.
Jis nepratęs.
- Aišku. - Žinau, kad žiūrėjai.
Kur jis eina?
- Oskarai! - Šūdas...
- Važiuoji ne į taą pusę, kvaily! - Skauda!
- Sustabdyk mašinaą, Normanai. - Kaą?
Sustabdyk mašinaą! Aš lipu lauk. Man reikia su ja pasikalbėti.
Reikia pasikalbėti su Eleine. Sustabdyk mašinaą.
O kaip dėdė Raselas?
- Reikia, kad padėtum... - Kur mes?
- Mes pavėluosim, storuli! - Po velnių!
Dėde Raselai, tu man sutrenkei alkūnę.
Liaukis, Dėde Raselai, arba sekantis į karstaą atgulsi pats.
- Sveiki, kaip einasi? Viskas gerai? - Taip, ačiū.
Kas šitie žmonės? Pusės jų nepažįstu.
Tai tavo šeima. Neatpažįsti jų iš praėjusių laidotuvių?
Kuriai šeimos atšakai priklauso jis?
Greičiausiai - draugas iš tėčio darbo.
Žinai, laidotuvės puikios. Gerai padirbėjai.
Ne, gerai padirbėjome.
Nori pasakyti, kad turėsiu sumokėti už visas laidotuves?
Sakau, kad dabar turėsi sumokėti už visas.
Lukterk kelis mėnesius. Kol gausiu savo kitaą avansaą.
Kas aš? Kredito unija?
Po velnių, žmogau! Kas per nesaąmonė? Marija Švenčiausia!
Sveiki, vaikinai. Kaip laikotės?
Visai neblogai.
Reikia sulaukti dar kelių žmonių ir tada galėsime pradėti.
Ar pažįstate mano brolį Rajanaą?
Taą rašytojaą? O, Dieve!
Žinai, turiu pasakyti,
kad šiandien šio darbo ėmiaus todėl, kad labai norėjau su tavimi susipažinti.
Klausyk, kaątik baigiau skaityti ,,Mamytės paslaptį''.
Lai tai būna mūsų mažytė paslaptis,
nes man juk nederėtų skaityti tokios literatūros, ar ne?
Taip. Na, esu tikras, kad Dievas tau atleis.
- Laukiu nesulaukiu tavo panegirikos. - Tiesaąsakant, jaąskaitysiu aš.
- O aš pamaniau... - Na, formaliai Aronas yra vyresnis.
Tikrai?
- Kaip laikosi mano mažoji Sintija? - O, Dankanai...
Tik pažvelk į save.
Tiesiog stengiuosi visaątai iškęsti.
Jis buvo geras vyras ir nuostabus dviejų sveikų ir stiprių berniukų tėvas.
Niekaip nesuprantu, kodėl jie patys nusprendė vaikų neturėti...
Sintija...
Gal norėtumėte kavos?
Kava daug kaągali, Mišele, bet tikrai neprikels negyvėlio.
Arbatos?
- Rajanai. - Taip?
Noriu parepetuoti kalbaą. Ar gali paieškoti dėdės Raselo?
Tik pažvelk į Martynaą... Žmogau, ta mergaitė visiškai subrendo.
Mažoji Martyna? Man atrodo, kad ji mokosi dvyliktoje klasėje.
Na, gal ji ir dvyliktoje klasėje, bet tas užpakaliukas - tikros moters.
- Kaip ten bebūtų... - Eisiu pasiteirauti, kaip jai sekasi.
Tiesiog būsiu malonus.
Taip ir padaryk.
- Gal ji norės sulčių ar panašiai. - Tikrai, žmogau!
,,Mano tėvas buvo išskirtinis žmogus.
- Jis gimė... - 1 938-aisiais.
Sveikas, Aronai.
Sveikas. Kaip einasi?
Labai užjaučiu dėl tėčio. Jis daug apie tave pasakojo.
Ar mane kada nors minėjo? Oi, atleisk, aš - Frenkas.
Tiesaą pasakius, neminėjo.
Branguti, gali prieiti minutėlei?
Tuojau. Frenkai, turiu eiti.
Ačiū, kad atėjai.
Atsargiai su mano daiktais. Nesulankstyk ratų.
Paskubėk! Mes vėluojam!
Klausyk, mes vis tiek turime tai užbaigti.
Liaukis, mažute, dabar aš tiesiog nenusiteikęs.
Aš nedėviu kelnaičių.
- Mirė mano tėvas. Turėtum jas dėvėti. - Bandau tau padėti.
Klausyk, aš tikrai noriu pasistengti dėl vaiko, tad geriau pabandom.
- Turime penkias minutes. - Ei, ei!
- Kas yra? - Nespoksok.
Ten apačioj yra toks tipas. Nežiūrėk! Nežiūrėk!
Tas su juodu odiniu švarku, kuris pastoviai mane stebi.
Supratau. Aš jį matau. Kas nutiko?
- Nespoksok! Nespoksok! - Nespoksau.
Pažįsti jį?
Na ne, bet tikriausiai jis buvo tavo tėvo draugas.
Turiu eiti pažiūrėti maisto.
Prieš imdamasi maisto užsimauk kelnaites.
lr didesnes.
- Pažiūrėk! - Dabar jis geresnėje vietoje.
Ar jis negražus? O dar ir dainuoja.
- Kaip tik čia. - Pasimatysime viduj.
- Kaip tik čia. - ,,Bee Gees''.
- Skamba puikiai. Eleine? - Labai ačiū, kad atėjote.
- Taip, pasimatysim viduj. Kas yra? - Paklausyk.
- Noriu tau kai kaą pasakyti. - Gerai, aš klausau.
Perspėju, kad tau tai nepatiks.
Aronai.
- Dėde Dankanai. - Ar viskas laiku?
Pradėsim iškart, kai pasirodys Raselas.
Puiku. Girdėjau, kad Rajanas netars nė žodelio. Kas per nesaąmonė?
Man siūlė sakyti panegirikaą, bet Aronas - vyresnis.
Esu tikras, kad jis puikiausiai susitvarkys.
Tikra gėda.
Ta prasme žinau, kad susitvarkysi Aronai, bet juk šeimos rašytojas - Rajanas.
Žinai, aš taip pat esu rašytojas.
Na, čekius mes visi išrašinėjam. Bet tavo brolis - autorius.
Prašau?
Dėde Dankanai, noriu tavęs kai ko paklausti.
- Sakyk. - Apie Martynaą.
Mažaąjaą Martynaą?
Ji juk nėra mūsų giminaitė ar panašiai, ar ne?
Ne. Tiesiog šeimos draugė.
Tada gerai.
- Kaip suprasti, kad tai ne Valiumas? - Na, tai įdomu.
Tai, kaą manei esant Valiumu, iš tikrųjų yra ne Valiumas.
- Oho. - Kas tai, Džefai?
Haliucinogenas.
- Meskalinas, rūgštis... - Kaą?
Viskas mažame tablečių buteliuke.
- O, Dieve. Nejuokinga. - Visiškai nejuokinga.
- Pažiūrėk į jį. Pažiūrėk. - O, Dieve...
- Jis kaifuoja. - Kas per...
Jis tikrai kaifuoja.
Kaip tas šlamštas atsidūrė tavo namuose?
Aš studijuoju farmakologijaą, Eleine.
lr šiaip, kas tik įžengęs į kieno nors namus
iš karto puola gerti tablečių?
-Maniau, kad tai Valiumas. - Tikiu.
Kaą man daryti? Pasakyti jam?
Ne, ne. Jis išsigaąs.
- Gerai. - Viskas bus gerai, patikėk.
Neleisk jam per ilgai su kuo nors šnekėtis.
- Aišku. - Su krūmais irgi ne.
Kaip tik dabar jis prie vieno jų ir yra.
Oskarai, brangusis, grįžk. Kur tu eini?
Džefri, padėk man.
Oskarai. Oskarai.
O, Dieve...
Padėk man! Man skauda kirkšnis.
Po minutės skaudės ir galvaą. Judinkimės, nes ir taip vėluojam.
Kai užvažiuosime į šitaą kalnaą,
mano kapšelis atrodys kaip terba su dviem boulingo kamuoliais.
Taip bus su tavo smegenimis.
Šūdas.
Sveiki.
Oskarai.
O, tėti. Sveikas.
Kaip laikaisi?
Ne taip ir blogai, žinant, kad esu brolio laidotuvėse.
- Na taip. - Sveikas, tėti.
- Sveikas. - Kaip sekasi? Neblogai atrodai.
Kaip jie čia su tavim elgiasi?
Gerai. Tau nereikia dėl manęs nerimauti.
- Aš dėl tavęs ramus. - Oskarai.
Oskarai.
- Kaip matau atsivedei savo draugaą. - Jis ne mano draugas, o vaikinas.
Daktare! Malonu jus matyti.
- Kuo nuoširdžiausiai užjaučiu, sere. - Derekai. Džiaugiuosi, kad atvykai.
Ačiū. Eleine, labas.
Kaip einasi su mano akcijomis?
Geriau it būti negali, sere.
Galėtume kada susitikti pažaisti golfo
ir aš jums viskaą papasakočiau. Detaliai.
- Su malonumu. - Nuostabu.
- Gal ir Eleinė prie mūsų prisijungtų. - Puiku.
Sužaistume trise.
- Eleine! - O, teta Sintija.
Labai užjaučiu dėl dėdės Edvardo.
- Mes jo labai ilgėsimės. - Džefai, tu su sportbačiais.
Jis juos man nupirko. Jis juos man nupirko.
Teta Sintija, čia Oskaras.
Labai užjaučiu dėl mirties.
- Viskas gerai. - Atleiskit.
Neišpasakytas gailestingumas...
O koks nuostabus skambesys!
Tai ir išgelbėjo nelaimėlį...
Labai malonu jus abu matyti.
- Malonu ir tave matyti, teta Sintija. - Atleiskite, ponia.
- Tėti. - Sintija.
- Tai mums reikia plano. - Taip.
Kaąjis daro?
- Aš tave myliu. - O, Dieve.
O, Dieve.
Nagi! Greičiau, šunsnuki!
- Ar tu pirstelėjai, seni? - Tiesiai tau į veidaą.
- Sveika. - O, Dieve.
Girdėjau apie sužadėtuves, Eleine.
- Kaip tu...? - Taip, girdėjau.
Žinai, šiandien negaliu su tavimi bendrauti.
Nereikia.
Dar nesakiau savo tėčiui,
tad būčiau dėkinga, jei laikytum liežuvį už dantų.
Gerai, padarysiu tai dėl tavęs.
Kur jis ten žiūri...?
- Eleine! Gal tu...? - Oskarai?
- Ei, mažuti. - Net neleidai man pabaigti.
Mano tėvas buvo išskirtinis žmogus.
Jis gimė 1 938-aisiais.
1 938-ieji buvo lšskirtiniai metai. 1 938-aisiais...
Tiesaąsakant, norėčiau apie kai kaą su tavimi šnektelti, jei turi minutėlę.
Taip, žinoma.
Nebeverkšlenk. Apsisnargliavai visaą apykaklę.
Žmogau, tik ne laiptais...
O kuo blogi tie laiptai? Tiesiog užkelk mane ir viskas. Paskubėk!
Turėsiu užnešti tavo senaą užpakalį šiais laiptais?
Taip, turėsi užnešti mano senaą užpakalį šiais laiptais.
- Tai nedažnai vaikštai į laidotuves? - Ne, jos man - pirmosios.
Noriu, kad tokios būtų ir mūsų vestuvės.
Gal šiose sutiksi savo svajonių vyraą?
Turiu eiti į laidotuves ir dar vežti taąverksnį.
Nagi.
Tai truputį subtilu.
Kai dalino smegenis, tavosios pasimetė lifte!
Ar nebūtų galima palaukti?
Manau, kad mano dėdė jau čia ir mes truputėlį vėluojam.
- Žinoma. Viskas gerai. -Daryk kaą nors, žmogau!
Ačiū labai.
Sakiau ir dėl kvėpavimo man į pakaušį. Nagi.
Perėmiau. Viskas gerai?
- Akyse dvejinasi. - Prisėsk.
- Čia tu, Derekai? - Sėskis.
Ei, seni, kaip einasi?
Labai ačiū.
- Noriu ko nors išgerti. - Dar kartelį ačiū.
- Eime, Normanai. - Kokio energetinio.
- Stokis. - Turiu gauti elektrolitų.
Gal galėtumėte užimti savo vietas? Norėčiau pradėti apeigas.
- Atsargiai. - Gerai.
Atsargiai, atsargiai. Aš - šeimos narys.
Po velnių, čia yra senių.
- Sveiki. - Gražios kojos.
Artimieji ir draugai,
susirinkome apraudoti nuostabaus žmogaus mirties.
Atleiskite. Atsiprašau.
Tai Edvardas Barnsas.
Norėčiau pradėti...
Eleine, žinau, kad neskaitai manęs šeimos nariu.
Nes tu juo ir nesi. Tylėk.
Bet kai tu mane ten iškeikei, su manimi mašinoje buvo dėdė Raselas.
Tu užėmei mano vietaą. Turėjau pats jį užstumti į kalnaą.
Mes vos nepraleidome apeigų.
Normanai, dar kartaą man bakstelsi ir aš tau vošiu.
Grasink, grasink...
- Kas čia dedasi? - Ji užėmė mano vietaą, Aronai.
Vietaą? Mano tėvas mirė. Elkis tinkamai.
,,Dovydas ir Jonatas padarė sandoraą, nes tasai jį mylėjo kaip savo sielaą.
Todėl Jonatas nusivilko viršutinį apdaraą, kuriuo buvo apsivilkęs,
ir jį atidavė Dovydui, o taipgi ir kitus savo drabužius,
net savo kalavijaą, kilpinį ir juostaą" .
Dabar žodį tars Edvardo sūnus Aronas - vyresnysis Rajano brolis.
Vyresnis tik keliais mėnesiais. lš tikrųjų gimėme tais pačiais metais.
Tu dėl to tikrai nekalta, mama.
- Paskutinis šansas. - Supratau. Supratau.
Tėtis mirs tik kartaą.
Laba diena.
Ar tiesiog diena...
Ta prasme, nėra jau ji tokia laba, kokia galėtų būti.
Mano tėvas buvo išskirtinis žmogus.
Jis gimė 1 938-aisiais -
išskirtiniais metais.
1 938- aisiais pati populiariausia daina buvo ,,Pjaustoma duonelė''.
Gal kas nors jūsų jaą ir prisimena...
Mamytės mažulėlis mėgsta pjaustyt, pjaustyt...
Mamytės mažulėlis mėgsta pjaustomaą duonelę...
1 938-aisiais ''Time" žurnalas Metų Žmogumi išrinko Adolfaą Hitlerį.
Manau, jog jie tikrai norėtų šitai pakeisti.
Mano tėtis labai mėgo žiūrėti ,,Discovery'' kanalaą.
Manau, kad tikrai galėtumėte mano mamaąvadinti gyvūnų mylėtojo našle.
Jį visada žavėjo visa, kas susiję su rykliais, lokiais ar mėšlavabaliais.
Ar tu tai matei?
- Jam labai patiko ,,The Golden Girls''. - Matei?
Blanša, Dorotė ir Rouz.
- Tas karstas kaątik sujudėjo.
- Kai jas pradėdavo rodyti... - Ne, ne, ne.
- Eleine. - Taip būdavo bent tris kart per dienaą.
Kartais aš sakydavau: ,,Tėti, nori išeiti laukan?'', o jis...
Jis gyvas. Ten yra kažkas gyvas.
- Ne, nėra. - Turi pasakyti, kad kažkas juda...
Karstas juda. Atleiskite.
- Ten kažkas yra. - Ne, Oskarai. Sėskis. Prašau.
Jis juda. Aš kaątik tai mačiau.
- Ten yra kažkas gyvas ir nori ištrūkti. - Reikia pagalbos?
- Ne, negi nematai? - Viskas gerai.
Kas, po velnių, jums yra, žmonės? Tas karstas juda.
Oskarai, atsisėsk.
- Tik noriu parodyti, kad jis gyvas. - Eleine, daryk k1 nors.
Ne, ne, aš jums parodysiu. Parodysiu.
- Traukis iš ten. - Oskarai!
- O, Dieve! Rajanai! Ne, ne! - Daryk kaą nors!
Ei! Ei!
Kūnas!
- Sintija! Sintija! - Mama!
Ne, aš jam padėsiu. Padėsiu.
- Ne! Ne! - Lukterk minutėlę! Palauk!
Jis mirs!
Aronai, tu - vyriausias sūnus. Pažiūrėk, kad čia nutiko.
Gerai, tuojau.
Ei!
Džefai!
Man tai ne per maloniausia.
Nagi!
Aš tam jau per senas.
- Kada bus laidotuvės? - Vėliau, brangusis.
- Ei! Ei! - Aš tik...
- O, Dieve! - Ei!
- Kas, po velnių, ten buvo? - Aronai...
- Ne, ne... - Aronai, atsiprašau...
- Turi suprasti, kad... - Atsiprašai?
Mano tėtis iškrito ant grindų kaip koks žlėgtainis, bet viskas tvarkoj,
nes tu atsiprašai. - Man labai...
- Karstas judėjo. Aš... - Jis čia man sako?
- Man sako? - Oskarai, brangusis, užsičiaupk.
- Kalbi su manim? - Liaukis minutėlei.
Ne, jis kalba ne su tavim. Paklausyk, Aronai. Grįžk vidun.
Aronai, ne! Paaiškinsiu tau vėliau.
Taip, taip, galėsi tai padaryti per kitas mano tėvo laidotuves.
- Brangusis. - Ne, ne, ne...
Dabar aš su tavim nesimylėsiu!
- Aš ne to norėjau paklausti. - Tai ko norėjai paklausti?
- Ar viskas gerai? - Ne.
- Tu tiesiog... - Ne.
- Mišele, man labai gaila. - Viskas gerai.
- Aš jį nudėsiu. Nudėsiu. - Viskas gerai.
Tu prakeiktas avigalvi!
- Tėti! Prašau, palik jį ramybėje! - Palikti ramybėje?!
Negaliu patikėti, kad tu atsivedei taą maniakaą. Daugiau nenoriu jo akyse regėti!
Oskaras paprastai toks nebūna, juk žinai.
Jis tiesiog išgėrė vaistų ir...
- Vaistų? - Daviau jam Valiumo.
- O jis prie jo nepratęs. - Valiumo? Nuo Valiumo taip nebūna.
Tavo mama Valiumaąvartojo 40 metų, bet niekada nepuolė ant karsto.
- Tėti, liaukis. - Aš dar nebaigiau.
Tu už tai dar sumokėsi! Aš pažadu!
- Ačiū, Džefai. - Nėr už kaą, pusbroli.
Žmonės, leiskite man kuo nuoširdžiausiai atsiprašyti...
Dabar viskas grįžta į savo vietas,
taigi užkaąskite ir atsigaivinkite.
Dėl šamo gabaliukų galima tiesiog numirti.
Pranešime, kada tęsime toliau.
Sudeginkime jį ir baikime visa tai.
- Eisiu parūkyti. - Gerai.
Tikriausiai tai tau pasirodė siaubinga.
Gal vertėtų išeiti laukan ir įkvėpti gryno oro?
Ei, kietuoli. Skaičiau tavo paskutinę knygaą.
- ,,Juodas skausmas''. - Puiku, dėde Raselai.
Negiriu tavęs, pasipūtęs šunsnuki.
Tai tikras mėšlo gabalas. Su juo nė užpakalio nesivalyčiau.
- Aronai, viskas gerai, žmogau? - Laikausi.
Buvo sunku.
Ypač kai tavo tėvas iškrito iš karsto kaip kokia maita.
Jis tiesiog... Aš pagalvojau: ,,Tai šūdas''...
Ne dabar, Normanai.
- Man reikia kai kur nueiti, gerai? - Gerai. Tu teisus, atleisk.
Aronai, bet tai tiesiog siaubinga.
Niekada nežinai, kada reiks išeiti. Niekada nežinai.
Nežinai, kada išeisi.
Man baisu, nes ant rankos atsirado toks išbėrimas...
Nežinau iš kur jis atsirado.
Žinau, kad tai ne Chlamidijos.
Žinau, kaip tai skamba, bet tai kažkas neįprasto ir mane labai gaąsdina.
-Nežinau, kas tai, žmogau. - Parodyk dėdei Dankanui.
Jis juk gydytojas.
Tu teisus. Dėdė Dankanas.
Gal mes stovime ramiai, o karstas juda.
- Ne, nejuda. - Ne, niekas...
Paklausyk: tas karstas sujudėjo.
- Aš tai mačiau. - Ne, Oskarai, nejudėjo.
- Eleine, negi aš kraustaus iš proto? - Tu nesikraustai iš proto, brangusis.
- Kodėl mano rankos tokios didelės? - Oskarai, pažiūrėk į mane. Susikaupk.
Eleine, šis žaidimas man patinka.
Puiku. Turiu tau kai kaą pasakyti.
Gerai. Kas yra, mano meile?
Atsimeni taąValiumaą, kurio tau daviau ankščiau?
Taip.
Na, išaiškėjo, kad tai nebuvo Valiumas. Tikrai nebuvo.
- Girdėjai, kaą pasakiau? - Alio? Alio?
- Ar aš apaksiu? - O, Dieve...
Aš pažadu.
Sveikas, dėdė Dankanai! Ponia Sintija, Mišele...
Jau kelias dienas ant savo rankos turiu šitai ir pamaniau,
gal jūs žinote, kas tai galėtų būti...
Aš ne...
Tau greičiausiai reiktų pasirodyti dermatologui, Normanai.
- Einu laukan įkvėpti oro. - Gerai.
Ta prasme... Kodėl? Juk man ne kokia nors anemija, tiesa?
Ne, tai atrodo lyg pigmento mutacija.
Pigmento mutacija?
Kaip koks Nerealusis Halkas?
Aš nenoriu tapti žaliu.
Aš juodukas ir jautrus. Keičiu spalvaą, tik kai stresuoju.
Jau dabar matau, kaip gaunu laiškus iš vaikų gerbėjų:
,,Mažasis Valkai,
Ar it tu atlikinėji kraujo tyrimus tiesioginiame eteryje?''
Tu paprasčiausiai kam nors alergiškas. Jūros gėrybėms ar riešutams.
- Riešutams? Riešutai sukelia mutacijas? - Nežinau. Dabar atsiprašysiu.
Kažkas man davė hipoalergenų?
- Tai haliucinogenai. - Haliucinogenai?
- Eleine, tu jam papasakojai? - Kaątik.
- Kaip jautiesi, dički? - Mane apsvaigino.
Taip. Tiksliau, ne.
- Taip, truputėlį. Paklausyk... - Tu mane apsvaiginai.
- Kvaily! - Palauk, Oskarai!
- Paleisk jį! O, Dieve... - Kiek ilgai jie veikia?
Eleine, dabar jis nepaprastai stiprus.
- Žinau, atleisk. - Kiek jie veikia?
- Kokias aštuonias valandas... - Aštuonias valandas? Po velnių!
Mažuti, kaątu darysi?
Man bloga.
- Džefri, tai tu dėl visko kaltas. - Tai tavo kaltė. Tu jam davei tabletę.
Šūdas...
Mažyti, lėčiau.
Eleine, kas čia dedasi?
- Kaątu darai? Sekioji mane? - Ne dabar, Derekai!
Ei!
- Atleisk. Viskas gerai? - Gerai?
- Šūdas! - Oskarai!
Atleiskite. Jam bloga.
Oskarai, brangusis, lėčiau!
- Oskarai! - Oskarai!
Oskarai, ne! Neik ten! Oskarai, eik lauk!
Čia vonia. O, Dieve...
- Oskarai! - Atgal!
Kaątu darai?
Atsitrauk, arba aš ištaškysiu tau smegenis.
- Pakelk rankas! - Tu...
Aukštyn rankas!
Oskarai, mažuti...
- Gal juokauji? Mažuti, atidaryk duris. - Ramiai, dički.
- Brangusis! - Šūdas!
Tu užsirakinai, tad būk geras ir atrakink duris.
Šūdas...
- Eleine, nerandu vaistų buteliuko. - Gal galėtum...
Šūdas...
- Oskarai, atidaryk duris. - Veikia iki aštuonių valandų.
- Atidaryk duris. - Nuostabu.
- Oskarai, branguti, atidaryk duris. - Praėjo jau beveik penkios minutės.
- Gerai. - Po velnių.
Po velnių! Penkios minutės? Šūdas!
- Šūdas, šūdas, šūdas! - Kas čia dedasi?
- Oskarai, būk geras, atidaryk duris. - Gal tu geriau užkaąsk,
o mes tuojau pat pradėsime.
Sielvartas keistai veikia žmones, ar ne?
- Taip. - Jei atsimeni,
aš apie kai kaą norėjau su tavim pasikalbėti.
- Ar mes negalėtume...? - Ar yra kokia nuošalesnė vietelė?
Suskiai!
Čia gražu.
- Taip primena Edvardaą. - Žinau.
Rašai romanaą?
Taip.
- Atleisk. - Tu visai kaip ir tavo brolis.
Pradėjau rašyti dar prieš savo brolį.
Poraąstraipsnių buvo išspausdinta ,,Jet''. Vienas jų- apie padidėjusį kraujospūdį.
Tai buvo seniai.
Dabar daugiausiai užsiimu mokesčių skaičiavimu.
Tada tikriausiai didžiuojiesi Rajanu. Jo visi romanai išspausdinti.
Taip, visai didžiuojuosi.
Apie kaą norėjai pasiklabėti?
Mes su tavo tėvu buvome labai artimi.
- Nuostabu. - Leidome kartu daug laiko.
Na, mano tėtis buvo linksmuolis.
Noriu tau parodyti keletaą nuotraukų. Keletaą kadrų.
Aš mes su tavo tėčiu Venecijos Paplūdimy.
O čia - Vakarų Holivude, Helovyno parade.
Nežinau ar tu ten kada lankeisi, bet tai tikrai fantastiškas reginys.
Oskarai.
Kaip tu čia papuolei?
Čia mes ,,Svajonių merginų'' premjeroje.
Aš buvau apsirengęs kaip Dina, o tavo tėtis - kaip Efė.
Tai kaip artimai tu pažinojai mano tėtį?
Ne.
Manai, kad gali ateiti čia ir suteršti mano tėčio vardaą
parodydamas poraą nuotraukų iš ,,Svajonių merginų'' premjeros?
Na ir kas? Mačiau taąfilmaą du ar tris kartus.
Bet tai nereiškia, kad aš gėjus.
,,Keičiuosi į blogaąjaą pusę, manęs laukia sunkūs laikai''.
- Kaątai įrodo? - Atleisk.
Manau, kad jis pats būtų prisipažinęs, bet bijojo jūsų reakcijos.
Ar mano motina žino?
Ne, o ir neprivalo žinoti.
Aišku, jei tik gausiu tai, kaąjūs man esate skolingi.
Prašau? Kaą mes tau esame skolingi?
Na, aš juk ko nors nusipelniau.
Mes su tavo tėvu buvome meilužiai, o savo testamente jis man nieko nepaliko.
Kaip manai, kaip aš dėl to jaučiuosi?
Nežinau ir man nerūpi.
Pasakysiu, kaip jaučiuosi. Pigus.
- Pigus šūdo gabalas. - Ko tu nori?
Aš noriu daug, bet to neprašysiu.
- Man priklauso 30 000 dolerių. - 30 000 dolerių?
Gal tu apsirūkęs? Aš tau tikrai neduosiu 30 000 dolerių.
Aš noriu nusipirkti namaą! Susilaukti vaikų!
Negaliu tau duoti 30 000!
Dabar paklausyk: tavo tėvas prižadėjo manimi pasirūpinti.
Aš aukojausi, kad jis būtų laimingas.
Nenoriu, bet jei nesutinki, teks parodyti šias nuotraukas tavo motinai.
Tikrai nori, kad aš tai padaryčiau?
Šūdas!
Palauk čia.
Gerai.
Aronai, aš kaip tik pasakojau Džordžui,
kad kai mes buvome maži,
kartu su tavo tėvu mėgome leisti laikaą nuogi.
- Ar tai ne juokinga? - Be proto.
- Na, gal tavo vyras žinos. - Palauk, Aronai!
Kada nors šiandien?
Gal galiu kuo nors padėti?
Ne, ačiū. Man viskas gerai.
Oskarai, prašau.
Eleine, kaąveiksi po laidotuvių?
Turiu bilietus į ,,Usher'' ,,Staples'' centre, pirmoje eilėje.
Neturi bilietų į ,,Usher''.
Na ne, bet iškart galiu gauti.
Žinai kaą, Derekai? Eik šalin.
Tu jos nevertas!
Jis tikrai nevertas.
Susirasiu Normanaą.
Ar kada nors buvai Niujorke?
Kartaą buvau su tėvais.
Na, tai nereiškia, kad tu jį matei. Turi atvažiuoti. Šiaip pabūti.
- Kada tavo gimtadienis? - Praeitaąsavaitę man sukako 1 8-ka.
Tai mano mėgstamiausias skaičius, mergyt.
Žinai, noriu, kad sėstum į autobusaą ir šiais metais atvažiuotum
manęs aplankyti į Niujorkaą. Galėtum tai padaryti?
Dėl manęs?
Taip, gerai.
Apie tai aš ir kalbu. Paruošiu tau visų rūšių užkandžių.
- Tikrai? - Tau patinka čiulpinukai?
- Rajanai, mums reikia pasikalbėti. - Guminukai...
- Rajanai, reikia pasikalbėti... - Aronai, ne dabar.
- Mums tikrai reikia pasikalbėti. - Aronai, duok man 5 minutes, gerai?
Brolau, aš čia gedžiu.
Martyna, gal tu atleisi, bet mums tikrai reikia apie kai kaą pasikalbėti.
Rodo ,,Kempiniukaą" . Pasikalbėsite vėliau.
Kaątu darai?
Atsimeni vyrukaą, atėjusį ankščiau, kurio mes nepažįstame?
- Vaikinas odiniu švarku. - Taip.
Jis atėjo į studijaą ir parodė man savo ir tėčio nuotraukas.
Na ir kas? Parodė kelias nuotraukas. Kas čia blogo?
Savo ir tėčio nuotraukas.
- Čia viktorina ar kas? - Jis buvo tėčio meilužis.
- Ne, žmogau. Ne, ne. - Tikrai taip. Jo vardas - Frenkas.
Jis parodė man savo ir tėčio nuotraukas, kuriose jie kai kaą daro.
Sakai, kad mūsų tėvas buvo žydras?
- Dar ir kaip. - Negali būti.
Netikiu. Mano tėvas - ne gėjus.
Jis toks vyriškas, jog šalia jo aš atrodau kaip gėjus.
O aš toks nesu.
Tėtis!
Nemaniau, kad jis užsiiminėjo joga.
Pažiūrėk. Jis su vienračiu.
- Ačiū. - Aš niekaip nesuprantu.
Kaątokio ji mato jame, ko aš neturiu.
- Tai rimta, ar ne? - Žinoma. Juk tai mano gyvenimas.
Aš miegojau tik kokias aštuonias valandas, žmogau.
- Ne kaip atrodo. - Kas?
- Ne, žmogau. - Kas ne?
- Aš. Pigmento mutacija. - Aišku.
Gal tai tokios pat dėmės, kokias Maiklas Džeksonas turėjo ant kiaušinių.
Nežinau, kaą Maiklas Džeksonas turėjo ant savo kiaušinių.
- Aišku. - Toks įspūdis, kad aš ten buvau,
ar panašiai...
- Paragauk pyrago. Gal jis su riešutais? - Na ir?
Eleinės tėtis sakė, kad galiu būti alergiškas riešutams.
Tai nevalgyk tų riešutų. Padėk šakutę ir nevalgyk.
Bet aš taip elgiuosi kai stresuoju. Aš valgau.
Nebevalgysi, kai tavo rankos nukris, tėtuši.
Tik paragauk to pyrago. Pažiūrėk, ar jis su riešutais, gerai?
Eleinė veda mane iš proto, o tu man nepadedi.
Ei, storuli. Liaukis ėst nors minutėlei ir atnešk lėkštę man.
Nusiplausiu rankas ir atnešiu tau milžiniškaą lėkštę.
Žinau, kad mėgsti aštrų padažaą ir lapinius kopūstus.
Eikš čia.
Dėde Raselai,
nematei mažo vaistų buteliuko su Valiumu?
- Ar tai ,,taip'' ar...? - Dieve, negaąsdink manęs taip.
Atrodo, kad šiame šūde pilna riešutų. Po velnių...
- Esu tikras, kad tuojau pratęsime. - Daktare Barnsai! Daktare Barnsai!
- Eime vidun. - Tuoj ateisiu. Noriu pabūti viena.
Vienaą minutėlę.
- Daktarai Barnsai, tik vienaą... - Atsiprašau.
Kaip einasi, ponia Sintija?
- Gerai atrodote. - Ačiū.
Būnat čia? Jūsų makaronai dieviški.
Šeši skirtingi sūriai. Jis gerai atrodo tame karste.
Kūnas gražiai sustingęs. lšskyrus kairę rankaą.
Jinai makalavosi kaip gyva. Tikrai.
Žinote, jo kostiumas nepaprastas.
Atrodė kaip Kolinas Pauelas. Kaip tikras respublikonas.
Ar patikrinote batus?
Nes kartais laidojimo biuruose jiems numauna batus, juk taip?
- Ypač jai jie pasiturintys. - Normanai. Tiesiog...
- Atsiprašysiu. - Atleiskit, ponia Sintija.
Dieve brangus!
Kažkas pametė vaistus.
Jei mes dabar jam neduosime pinigų, jis parodys tas nuotraukas mamai.
- Leisk man pagalvoti, gerai? - Galvok, galvok...
- Tau reiks jam sumokėti. - lr tokia ta tavo geniali mintis?
Man reiks jam sumokėti? O kaip tavo pinigai?
Neturi santaupų ar pilnos kojinės? O gal kiaulę - taupyklę?
Aronai, aš iki ausų įklimpęs skolose. Man galas. Tikra katastrofa, aišku?
Jei greitai negausiu pinigų, turėsiu dalyvauti realybės šou.
Taigi, aš turėsiu sumokėti už laidotuves, maistaą, ir visa kita,
plius dar dabar iš kažkur ištraukti 30 000 baksų?
- Žinai, jis ir tavo tėtis. - Taip, bet tu esi vyresnis.
- 9 mėnesiais, kaip mėgsti pabrėžti. - Tiek to...
Beje, tu jau ilgai gyvenai su mama ir tėčiu.
Juk turėjai susitaupyti. llgai niekam nemokėjai nuomos.
Ei, gyvenau su jais, o ne iš jų.
Beje, tėtis paskutinius penkerius metus nebedirbo.
Kaip manai, kas apmokėdavo visas tas saąskaitas?
Na, jei mums abiems riesta su pinigais, nieko nepadarysi. Velniop jį!
Velniop jį, Aronai. Velniop.
Sumokėk tam žmogui. Tiesiog sumokėk jam.
- Viskas gerai, drauguži? - Po velnių, ne!
Mirė mano sūnėnas, o tie šmikiai suvalgė visas bulvių salotas. Šūdas!
Klausyk, manau, kad mes jau pasiruošę tęsti apeigas.
Dar penkias minutes, prašau. Tik penkias.
Ei, mažuti, kas dedasi? Viskas gerai?
Ne, mes negalėsime išsikraustyt taip greit, kaip planavom. Man labai gaila.
Palauk. Paklausyk manęs. Ei! Apie kaątu čia kalbi?
Nesakyčiau to, jei nebūtų rimta priežastis.
- Gerai, tai kokia ta priežastis? - Aronai, dabar mes neturime laiko.
Aronai, paklausyk, stengiuosi būti supratinga,
bet ir tu turi pasiaiškinti. Rimtai!
Duok mums dar truputėlį laiko, gerai?
Ei, jo dar negalima skaityti.
- Jis buvo ant kavos stalelio. - lr kaątai turėtų reikšti?
Na, kai kas nors kaą nors palieka ant kavos stalelio,
reiškia, jog tai skirta visiems. Tai oficialiai pripažinta.
Tokios yra kavos stalelio taisyklės.
- Gal eikime prie reikalo? - Man tinka.
Taigi, aš išrašau tau čekį, tu atiduodi mums nuotraukas
ir nė iš tolo nesiartini prie mūsų mamos.
- Sutarta? - Sutarta.
Gerai.
- Kokia tavo pavardė? - Lovetas.
Su ,,t''.
- Lovetas. - Tai tavo pirmas?
- Kaą? - Romanas. Juodraštis.
- Taip, na ir? - Ne, nieko.
lr aš kažkada bandžiau rašyti. Visiškai nesisekė.
Manau, kad tai dovana. Arba jaąturi, arba ne.
Tau turėtų būti nelengva.
Ta prasme, tavo brolis - bestselerių autorius ir visa kita...
Kartu su jūsų tėvu nuo pradžios iki galo perskaitėme ,,Rondos mažytę dėžutę''.
Mums ji labai patiko. Jis tavimi taip didžiavosi.
Na, ačiū. Tikriausiai.
- Viskas. Aš negaliu. - Ei, ei, Aronai. Aronai, ne.
Jokiu būdu neatiduosiu šiam bičui savo uždirbtų pinigų.
Ei, nekvailiok, gerai?
Sumokėsiu tau iš karto, kai tik gausiu avansaą.
Jis išsirenka būtent šiandienaą- mūsų tėvo laidotuvių dienaą.
Negana to - išsijuokia iš mano knygos? Ne! Ne!
- Bet jis turi nuotraukas. - Na ir? Man nesvarbu, kaąjis turi.
Jis gali parodyti jas visam pasauliui. Dėl manęs gali patalpinti į ,,Facebook''.
Kas, po velnių, jis manosi esaąs.
Gerai, bet viskas kris ant jūsų galvų.
Ei, ei, palauk. Palauk.
Gerai, turi atsitraukti.
- Ne, ne, pakalbėkim minutėlę. - Nėra apie kaą kalbėti.
- Ne... - Liepiau atsitraukti, drauguži!
Į laidotuves atsinešei ginklaą?
Nereikia nieko nukepti. Niekas...
- lmk jo ginklaą! Jo ginklaą! - Jis neturi jokio prakeikto ginklo.
- Turi virvę? Diržaą? - Negi atrodau kaip serijinis žudikas?
Nesinešioju virvės kišenėje.
- Nieko nematau. lmk. - Padėkite! Padėkite!
- Ei, duok savo kaklaraištį! - Mano kaklaraištį?
- Kaą man su tuo kaklaraiščiu daryti? - Sukišk jam į burnaą.
Gerai. Pirmas karo žingsnis - atkirstos komunikacijos.
Dabar nurišk taą daiktaą nuo užuolaidų. Paskubėk. Paimk taą daiktaą.
Surišk jo kojas. Nagi, Aronai!
- Jaučiuosi kaip rodeo! - Kur jau ne. Griebk jo rankas. Šūdas.
Po velnių. Na jis ir stiprus. Po velnių, kaą man daryti?
Bet kaą, tik neišrašinėk čekio!
Žinai, kas buvo tame pyrage? Kas čia dedasi? Kas šitas bičas?
Normanai, ateik ir uždaryk tas prakeiktas duris. Ateik, Aronai, surišk.
- Kas čia vyksta? - Jam priepuolis.
- Po velnių! - Taip.
Žinai kaą? Lauke kaątik radau Valiumo.
- Manai, kad jis jį nuramins? - Taip. Gerai, duok jam.
- Gerai. - Nagi.
Padėk švarkaą po galvaą,
kad nenusikaąstų liežuvio.
Mačiau šitaip darant viename filme.
- Nagi. - Na, bičiuli, tai tave nuramins.
- lšsižiok. - Štai taip.
- Gerai. Štai taip. - lšsižiok.
- Taip... - Pažvelk. Viskas bus gerai, drauguži.
- Ar nematėte mažyčio...? - Užeik, Džefai, užeik.
Normanai, liepiau tau užrakinti tas prakeiktas duris.
Sakei: ,,Uždaryk tas prakeiktas duris, Rajanai'' !
- Kas? Kas čia dedasi? - Jam priepuolis.
- Tai kodėl jis surištas? - Nenorime, kad prarytų liežuvį.
Tokia procedūros dalis.
O, Dieve...
Jis jus šantažuoja? Dėl ko?
Jei pasakyčiau, tai nebebūtų šantažas, ar ne?
Tiesiog pasitikėkite mumis. Jis - blogietis, aišku? Paaiškinsime vėliau.
Gerai, o kaąsu juo darysim?
Taip, kaą darysi, Rajanai? Jei jau jį surišai?
- Nežinau, aišku? Galvokim, žmonės. - Tu pas mus didysis rašytojas.
Gal sukurk kaą nors su laiminga pabaiga?
- Kiek veiks tas Valiumas? - Valiumas? Koks Valiumas?
Radau Valiumo buteliukaą ir pamanėm
kelias duoti jam, kad nusiramintų.
Davėte jam kelias šitas tabletes? Šūdas...
- Kas? - Kas yra?
Matote...
Aš tik daviau jam kelias Valiumo tabletes.
Radau jas lauke ant žemės.
Matote, istorija tokia:
visi vadina šias tabletes Valiumu, bet klaidingai,
nes čia - ne Valiumas. - Na ir?
Čia labiau rūgštis sumaišyta su rūgštim.
Ankščiau vienaąjų netyčia išgėrė Oskaras, štai kodėl elgėsi taip keistai.
Džefai, kaątu veiki su tom tabletėm?
Tiesiog pagaminau keletaą draugui.
- Kokiam? Eimei Vainhous? - Lukterk minutėlę.
Tu sakai, kad Eleinės vaikinas,
tas, kuris puolė ant mūsų tėvo karsto,
išgėrė vienaąjų? - Taip, išgėrė vienaą.
- Šūdas... - Tikrai ne kas.
- O kiek jūs davėte jam? - Gal keturias ar penkias.
Keturias ar penkias? Po velnių, Normanai! Vargšelis...
- Maniau, kad tai Valiumas. - Siaubas.
Džefai, maniau, kad tai Valiumas.
- Bet duoti penkias... - Na ir kas?
Juk neduotum kam nors net penkių tablečių nuo peršalimo.
Štai kodėl vaistų kontrolė tokia griežta.
Gerai, gal mums vertėtų kviesti greitaąjaą.
Jei išaiškės, kad šis vyrukas buvo prievarta privaišintas rūgštimi,
mus visus suims. Cype, aš ateinu!
- Ar jis gali mirti? - Ei, ei, ei!
- Kaą? - Ar jis gali mirti?
Ne, gal išprotėjai? Na, galbūt...
Yra galimybė. Nuo daug ko priklauso.
Aronai? Rajanai? Brangusis? Ar tu ten, branguti?
Reikia tęsti toliau.
Mama, mes tuojau išeinam.
Gerai, turime ten eiti.
Reikia laimėti laiko, kol nuspręsime, kaą daryti.
Judu likit čia ir jį stebėkit.
Kaąturi omenyje: likti ir stebėti?
Normanai, tiesiog žiūrėk, kad jis nepabėgtų, gerai?
Užrakinkit duris.
Tai tu kaltas. Tu ir tavo chemija, žmogau.
- Nuo devintos klasės... - Užsičiaupk, Normanai.
Sveika, mama, kaip einasi?
Pastorius Deivisas nori su jumis abejais pasikalbėti.
- Aronai, kur tavo kaklaraištis? - Aš jo kaip tik ieškau.
Klausykit, aš buvau kantrus, bet mano kantrybė jau senka.
Jei greitu laiku nepratęsime apeigų,
teks pasišnekėti apie papildomaą užmokestį.
Žinoma. Lukterkim dar penkias minutes.
Kodėl mane verti vėl visa tai pergyventi?
- Tiesiog išklausyk, gerai? - Klausyk...
Vienintelė priežastis, dėl ko su manimi nesusitikinėji yra ta,
jog tavo tėtis mane mėgsta. - Ne! Tai...
- Ar tu..? Ar gali man padėti? - Dieve, tavo oda tokia elastinga...
- Gal baigsi? - Gerai.
Priežastis, dėl ko nesusitikinėjam yra ta, jog tai būtų klaida.
Turėjome poraą intensyvių mėnesių,
bet tada supratau, kad mes tiesiog... - Netiesa. Mums buvo linksma. Mes...
- Nupirkau tau laikrodį, ar ne? - Štai, imk.
- Kodėl? - Pasiimk.
Kaą pasakysi apie mūsų pirmaąjaą naktį? Po Normano vakarėlio.
- Ji buvo nuostabi. Nepaprasta. - Aš buvau girta.
Todėl buvai man pats geriausias.
- Ačiū. - Čia ne komplimentas, Derekai! Žinai...
Eik šalin. Tiesiog eik šalin.
Bet tu vis tiek apie mane galvoji, ar ne? Nieko nesakyk.
Kas jam yra?
Kaip gražu.
Vis dar nėra bulvių salotų.
- Sveikas, dėde Raselai. - Sveikas.
Ne... Jos šitos moters. Nederėtų jų valgyti.
Jai jų nebereiks. Dabar jos mano.
Kas yra, sūneli?
Moterys. Mano problema - moterys, dėdė Raselai.
Nėra taip, kad neturėtum problemų, turėdamas moterį.
- Tiesa. - Jei jos nebūtų problemų,
neleistų mums jų liesti. - Tiesa.
Leisk man tau pasakyti kai kaą apie moteris.
Galvoji, kad jos protingos,
bet jos galvoja, kad yra dar protingesnės.
Kalės.
Taip, bet aš nesuprantu, kodėl ji apsimeta, kad aš neegzistuoju.
Netikiu, kad ji nesupranta, kaą aš jai jaučiu.
- Ji tik vaidina nepasiekiamaą. - Sakai?
- Ji nori, kad dėl jos pasistengtum. - Aišku.
Moteriai reikia vyro, kuris jaą kontroliuotų.
- Taip manai? Tai va kur šuo pakastas? - Prieina prie jos ir papurtai.
- Papurtai? - Taip.
- Nori, kad jaą papurtyčiau? - Nepurtymas nesuveikė, ar ne?
- Taip. - Papurtai ir pabučiuoji.
Nežinau, ar kai suveiks.
- Žmogau... - Kas nutiko?
Man reikia nusituštinti. Kai tik gavau savo bulvių...
Ei, Normanai! Man reikia nusituštinti!
- Pažiūrėk į jo akis. Jos nenormalios. - Jis atrodo kaip zombis.
Alio?
- Ei? - Ei.
- Man reikia į tualetaą. Atidarykit! - Susitvarkyk su juo.
Atidaryk duris.
- Negali pasinaudoti tuo viršuje? - Aš juk sėdžiu vežimėlyje, idiote!
Kaip man užlipti tais prakeiktais laiptais?
- Kaą darysim? - Nežinau.
- Atidaryk prakeiktas duris! - Paguldykim jį už sofos.
Šūdas. Žmogau, man reikia į tualetaą. Atidaryk.
Normanai!
- Atidaryk tas prakeiktas duris! - Minutėlę. Bandau surasti raktaą.
Man reikia į tualetaą, sušiktas storuli!
- Atleisk. - Tik einu į kitaą kambario pusę rakto,
dėde Raselai.
Galėsi pasinaudoti vonia, kad padarytum taą dalykėlį.
Atidaryk tas prakeiktas duris! Po velnių!
Kas, po velnių, čia darosi?
Dėde Raselai.
Nešk čia savo užpakalį manęs netujinęs, žmogau.
Nagi, Aronai, galvok.
- Galvoju, galvoju. - Žinai kaą?
- Liaukis galvoti ir daryk kaą nors. - Kodėl aš turiu kaą nors daryti?
- Tai tu jį surišai. - Na, kažkas turėjo pasirūpinti mama.
Rūpinaus mama nuo tada, kai tu susitarei dėl savo knygų,
pasipūtęs šūdo gabale.
Tu tiesiog negali su tuo susitaikyti, ar ne?
Degi pavydu dėl to, kad aš darau tai, apie kaątu visada svajojai.
Negalėjau palikti savo šeimos.
Turiu mamaą, tėtį, žmonaą. Turiu begalę atsakomybių.
Atsakomybė čia ne prie ko.
Romanaą rašei tris metus ir niekam neleidi jo skaityti.
Kaą darysi? Lauksi, kol numirsi?
Manai kad tapsi tokiu kaip Tupakas ar Makiavelis?
Bent jau aš ne rašeiva, kuriantis šūdaą, ponas Mamytės Paslaptie.
Paslaptis čia ta, kad tavo knygos užknisa.
Ponas Juodasis Skausme, skauda skaitant šūdaą.
Ponas Beraštis. Ponas Tuščias Puslapis. Tu nieko neparašei. Nieko.
Mano rašliavaą bent jau spausdina.
Svarbiausia, kad spausdina, ar ne?
- Neliesk manęs, Aronai. - Liesiu.
- Neliesk manęs, žmogau. - Liesiu.
- Ar tu...? - Uždėsiu savo rankas, šikniau.
Kaątu man padarysi? Trenksi? Trenksi į veidaą?
Ne, kodėl tai turėčiau daryti, jei galiu padaryti šitai.
- Na ir kaip jautiesi? - Mano kiaušiniai...
Pasakysiu mamai.
- Pasakysiu mamai. - Ne, ne.
Nė nebandyk sakyti mamai!
- Aronai, tu klysti. - Parodysiu tau juodaąskausmaą.
- Turiu tavo... - Aronai...
- Eik! Ne dabar! - Kas čia dedasi?
- Atnešk plytaą, ar kaą panašaus. - Kodėl tu taip elgiesi?
- Pasitrauk. Pasakyk jai. - Pasakyti man kaą?
- Kaą? - Ateik čia.
Atsimeni vaikinaąsu odiniu švarku?
Žinoma. Jis - tavo tėvo draugas.
Nežinau, kaip tau tai pasakyti, bet atrodo, kad jie su tėčiu...
Buvo labai artimi.
- Jie mylėjosi, Mišele. - Ne.
- Taip. - Negali būti. Su juo? Tu tikras?
- Ta prasme, gal jis čia... - Mes tuo tikri.
O blogiausia tai,
kad tas vaikinas nori 30 000 dolerių. - 30 000 dolerių?
Arba jis parodys nuotraukas, kur jie su tėčiu tai daro.
- Tai daro? Kaą daro? - Mylisi.
O, Dieve!
- Gerai. - Greičiau!
- Torpeda jau lenda. - Palauk minutėlę!
Numauk man kelnes. Numauk jas!
- Padaryk tai pats! - Ne. Kaip galėčiau? Juk aš neįgalus!
Neįgalus, po velnių! Mano apatiniai!
- Nepalik jų... - Kas juos vadina apatiniais?
Apatiniai! Nagi! aš jau sėdžiu? Nagi!
Minutėlę.
- Mano burnoje gyvatė. - Minutėlę! Minutėlę!
- Ne! Įstrigo mano ranka! - Kaip ta tavo ranka...?
- Dievinu tas išmuštas sėdynes. - Ne! Įstrigo mano ranka!
Dėde Raselai, ne! Prašau!
Nagi. Nagi, žmogau.
Kaip tai galėjo nutikti? O, Dieve!
Normanai. Normanai!
Džefai, paduok man rankšluostį. Prašau.
- Kas yra? - Kai kaą praleidai.
Ne! Ne! Prašau, Dieve, ne!
- Normanai, nusiramink. Nusiramink. - Ne! Ne!
Manau, kad dalis to liko burnoje.
Normanai, susiimk!
Ar geriau būti burna, pilna šūdo, ar kad tave suimtų? Pagalvok.
Tu teisus, teisus. Turiu susiimti.
Viskas gerai. Pamiršiu apie šūdaąsavo burnoje.
- Tiesiog sekundę nekvėpuosiu. - Jo niekad ten nebuvo. Nebuvo.
- Šūdas. - O, ne.
Kaip...? Kaip, po velnių, jis...?
- Patikrink. - Ei! Ei, drauguži.
Ei, tau viskas gerai, žmogau?
O, Dieve...
- Ei, drauguži. - Patikrink.
- Viskas gerai? - Atsibusk. Nagi, atsibusk, drauguži.
- Koks jo vardas? - Nežinau.
- Gal Laris. Pabandyk Larį. - Lari?
Papurtyk jį.
- Ei, Lari. - Nagi...
- Ei, Lari. - Gal jis ne Laris.
Pabandyk kitaąvardaą: Bertas ar Ernis. Arba koks nors Dičkis...
Patikrinsiu, ar jis kvėpuoja,
nes taip žmonės daro, būdami gyvi, ar ne?
Patikrinsiu, kad įsitikinčiau, jog jis kvėpuoja, nes turi kvėpuoti.
Dieve, lai jis kvėpuoja. Jis nekvėpuoja.
- Šūdas. - Kas yra?
Jis miręs.
Mes tam vaikinui atiduosime pusę savo sutaupytų pinigų.
- Ne viskas taip paprasta. - Kodėl ne?
Aronas atsisakė mokėti.
- O kodėl tu negali sumokėti, Rajanai? - Ne tame esmė.
Vienintelė priežastis, dėl ko Aronas atsisakė išrašyti čekį yra ta,
jog tas mažius iškoneveikė jo romanaą.
- Ei, ne. - Lukterk. Kaą?
Tavo romanaą?
Neleidi jo skaityti man, bet leidi tam vaikinui?
- Aš jam neleidau. - Tikrai?
Tikrai, Aronai? Tikrai?
Labai tau ačiū.
Lai eina. Ji su tuo susitaikys.
Ei, svarbu, kad tas baltasis gavo tai, ko nusipelnė.
Leisk man viskaąsudėlioti į vietas.
Mūsų tėvas užsiiminėjo seksu su vaikinu, telpančiu į jo kišenę,
o tu karščiuojiesi dėl to, kad jis baltasis?
Man tas pats, nes... Palik mane vienaą. Aš gedžiu.
Gedi...
Sveiki.
Kas, po velnių, jis daro?
Normanai, kodėl tu vaipaisi kaip Lujis Amstrongas?
Aronai, Rajanai, ar galite minutėlei ateiti į studijaą?
Smirdi šūdu.
Atleiskite.
Kaą? Minutėlę...
lškvieskite greitaąjaą. Nagi, iškvieskite greitaąjaą.
Nėra prasmės.
Kaip suprasti: ,,nėra prasmės''?
Pažvelk į jį, Aronai. Jis negyvas.
Ta prasme, visiškai negyvas?
- Ar galima būti truputį negyvam, Aronai? - Kaąjūs jam padarėte?
- Nieko. - Turėjote kaą nors padaryti.
Kai mes išėjome, jis buvo gyvas
ir mes tikėjomės jį tokį pat rasti, kai grįšime.
Jis mušėsi su stalu ir stalas jį nugalėjo.
- Tikra nelaimė. - Taip.
- Vaikinai, kaą darysime? - Gausime nuo 25 metų iki gyvos galvos.
Manau, kad šiuo metu turėčiau būti kur jos kitur.
Ei, ei, ei!
Rajanai, aš negaliu sėsti į kalėjimaą. Aš tam visai netinku.
Žinai, kaip greitai kalėjime sklinda gandai?
Liaukis taukšti nesaąmones. Niekas čia esančių nežino, kas jis toks.
Niekas nežino jo vardo. Niekad tikriausiai jo net nepastebėjo.
Nepastebėjo? Jis pusantro metro ūgio!
Mes tik turime atsikratyti kūnu.
- Atrodys, kad jis atėjo ir išėjo. - Kaą darysite?
Paduosite skelbimaą?
Aš per du mėnesius nei sofa nesugebu atsikratyti!
Palaukit.
Ar kas nors pastebėjo, kokio dydžio dėdės Edvardo karstas?
Nori jį palaidoti kartu su mano tėvu?
O kodėl gi ne? Niekas to nė nepastebės.
- Liaukitės. - Minutėlę.
Turi pripažinti, kad tai logiška, Aronai. Pagalvok apie tai.
Karstas yra, duobė iškasta.
o gal turi geresnę idėjaą, brolau?
Manau, kad turėtume taąšiknių užkasti.
Keista. Nesvarbu, kaątu sakai ir kiek kartų tai kartoji,
aš vis tiek tikiu, kad galų gale mes būsime kartu.
Na, kartais mes visi klystame, ar ne?
Eleine, aš rimtai. Mes juk tik kartaągyvename, tiesa?
Tai ir tu turėtum gyventi taip, kad jaustumeisi pats laimingiausias.
Gal aš suradau kažkaą, kas tikrai manimi rūpinasi...
Gal ir tau reiktų taip padaryti, Derekai.
lr aš nekalbu apie savo tėvaą ar jo pinigus.
Tai tiesiog. Tiesiog žiauru.
- Eleine, tu man rūpi. - Nerūpiu, Derekai. Tik tu pats sau rūpi.
Aš tau rūpėjau tik tiek, kiek galėjai manimi pasinaudoti.
Netiesa, Eleine. Aš tavęs nusipelniau. Tikrai.
- Liaukis. - Aš rimtai.
Kuo tas vaikinas toks ypatingas? Kaąjis tokio turi, ko neturiu aš.
Tikrai ne sėkmės, ar ne?
Na, vienas iš dalykų yra tai, kad jis tikrai rūpestingas.
- Liaukis. - Tu nepereitum į kitaą kambario galaą,
kad kam nors padėtum,
o Oskaras visada taip elgiasi. - Liaukis.
Jis padeda žmonėms. Jis taktiškas.
- Jis dėmesingas. Stabilus. - Tikrai?
Jis pasižymi aibe tokių dalykų, kurių tu niekada neturėsi.
- Pavyzdžiu mėgsta būti nuogas ant stogo? - Kaą?
Oho!
O, Dieve! Oskarai!
Aš jau seniai turėjau tai padaryti.
Kaątu darai?
- Nežinau, bet eikš čia. - Liaukis! Ne!
- Eleine? O, Dieve. - Pasitrauk!
- Eleine! - O, Dieve!
- Rimtai. - Oskarai!
Oskarai, viskas gerai. Kaątu darai?
- Visa tai galėjo būti gražu, Eleine... - Oskarai!
Bet tu viskaąsugadinai. Aš net nekraujuoju. Smūgiuoji kaip mergaitė.
Oskarai, kaątu darai?!
- Kaą aš darau? - Kaątu darai?
- Mačiau, kaip tu jį bučiavai. - Ne!
- Ne, aš jo nebučiavau! - Aš tai mačiau.
- Tu kaątik jį bučiavai! - Ne, aš jo nebučiavau,
prisiekiu tau. - Dar kai kas, Eleine.
- Tu apgavikė. - Užsičiaupk ir dink iš čia.
Ji mane apgavo. Aš šoksiu.
- Ne! brangusis, prašau, nusiramink. - Einu pasikalbėti su Normanu.
Jūs idealiai vienas kitam tinkat.
- Tu vartojai narkotikus. - Aš nušoksiu.
Oskarai! Ne!
Oskarai, grįžk čia! Brangusis, prašau!
- Aš šoksiu. - Oskarai, tu susižalosi.
Oskarai! O, dieve!
-Oskarai, viskas gerai? - Man viskas gerai. Gerai.
Pažiūrėkite į save, skruzdėlės.
Dieve, kaip čia aukštai!
Kaip mes jį nunešime iki karsto?
Gal tame Luji Vutono krepšyje, kurį kaątik nusipirkai?
Ten du tokie tilptų.
Žinai, Aronai, dabar kalbame ne apie mus, gerai? Nagi, pagalvokime.
- Galime jį įkišti į skalbinių maišaą. - Oho!
Taip rodo kriminaliniuose filmuose.
- Normanai, čia Derekas. Įleisk mane. - Šūdas!
- Nuneškime jį į voniaą. - Normanai!
- Palauk! - Normanai.
Palauk, ieškau savo kelnių!
- Kokių kelnių? - Palauk!
Žmogau, atidaryk duris. Tai labai svarbu.
- Normanai, įleisk mane. - Šūdas.
Kas yra, Aronai?
Kaą, po velnių, tualete veikia dėdė Raselas?
- Jis norėjo! - Man nesvarbu. Nebegalime ten nešti.
- Kas tau yra? - Štai kaip atsirado to senio šūdas...
Aronai, atidaryk duris. Įleisk mane.
- Sveikas. - Sveikas, Aronai.
Tučtuojau turi pasikalbėti su Normanu.
Aš čia. Kas nutiko?
Tai dėl Oskaro. Jis išsikraustė iš proto. Jis...
- Kas ten darosi? - Nieko. Kaą?
Tai Oskaras, žmogau. Jis išprotėjo. Jis ant stogo. Visiškai nuogas.
Pamatė, kaip aš bučiuoju Eleinę ir dabar grasina nušoksiaąs.
- Bučiavai Eleinę? - Sakiau, kad ji mane myli.
- Šūdas! - Kas?
Turiu... Privalau eiti.
- Ei, ramiai. Kur eini, dički? - Jei jis nušoks,
sesuo mane užmuš.
Žinok, kad jūsų neišduodu, bet turiu eiti, Aronai.
Šūdas! Einu. Užsirakinkite. Nieko nenužudykite.
- Ji mane apgavo. Štai ta mergina. - Prašau, mažuti, nusileisk.
- Aš šoksiu. - Oskarai, kaątu darai?
- Ji mane apgavo! - Oskarai...
Aš nieko nepadariau! Tai jis mane pabučiavo!
Oskarai, pabandyk nulipti!
Prašau, mažuti, nusileisk.
- Nenoriu, kad susižeistum. - Mačiau, kaip tu jį pabučiavai.
Apgavai mane prie akių.
- Gal pasikalbėkime apie tai čia? - Apgavikė, apgavikė,
bla, bla, bla... - Oskarai, prašau!
Nutilk, išdavike! lšdavikai niekada nelaimi, laimėtojai niekada neišduoda.
- Aš ateinu. - Ne, brangute.
Nenori grįžti vidun,
tai ateisiu aš. - Eleine, taip elgiasi tik vyrai!
- Tu negali... Neik čia! - Nedaryk to! Kaątu darai?
- Eleine! - Jei ateisi - aš šoksiu.
Dar žingsnis ir aš... Aš nušoksiu nuo stogo.
- Eleine! - Eleine!
- Neik čia! Aš šoksiu!
Kaątu darai? Eleine!
- Ei... - Ei...
- Kaą dėl Dievo meilės tu darai? - Ei...
Manau, kad sugebėsiu juo atsikratyti, bet tu turi likti čia ir užtikrinti,
kad niekas neįeis vidun, gerai?
Gerai, padarysiu, kaągalėsiu.
- Bet lieki man skolingas. - Gerai.
- Labai skolingas. - Gausi tiek spermos, kiek panorėsi.
- Tiek spermos, kiek panorėsiu. - Taip.
- Tikrai. - Tiek spermos, kiek tik panorėsiu.
Gerai.
- Kas čia? - Aronas.
O kaip manai, kas? Atidaryk duris.
Visi lauke. Turime nešti kūnaą kaip tik dabar.
- Gerai. - Taip ir padarom.
- Leisk pakelti rankas. - Nagi.
- Paėmei? - Atsargiai.
Jei jis miręs, nereiškia, kad gali jį žaloti.
- Jis mažas, bet velniškai sunkus. - Apsuk jį.
- Nagi, eik pirmas. - Atsargiai su galva.
- Gerai. - Atsargiai su galva.
Galėjo tėtis ir mažesnį išsirinkti.
Greičiau.
Nagi.
- Stebėk, kad niekas neįeitų. - Gerai.
Ei, jaunuoli.
- Sveiki, pastoriau! - Gal žinai, kur galiu rasti telefonaą?
Noriu jūsų kai ko paklausti.
Kada nusprendėte pasiaukoti bažnyčiai?
Atsargiai, atsargiai...
- Man tikrai reikia pasinaudoti telefonu. - Šaunu.
- Ar ten jo nėra? - Ne, jo ten nėra,
be to, aš norėčiau atlikti išpažintį.
- Dabar netinkamas laikas. - O aš nesu uolus katalikas!
Tiesiog mane užvaldė viena aistra.
Aš esu priklausomas nuo striptizo klubų.
Tas kvapas, stulpas, merginos...
Apie grietinėlę nešneku. Neragavau, nes aš - diabetikas.
Jei suvalgyčiau grietinėlės netinkamoje vietoje - mirčiau.
- Laikai? - Laikau.
Negalime jo taip palikti.
Na, keistoka, bet gal to jie ir norėjo.
Liaukis, žmogau. Surimtėk nors sekundei.
Pamiršk, žmogau. Tai tik Rajano klejonės.
Kodėl taip sakai?
Kodėl nenori šypsotis, džiaugtis gyvenimu?
Nors kartaą pasielk spontaniškai.
Gal taptum geresniu rašytoju...?
- Jau baigei? - Baigiau.
Na, padarykim tai.
Ant manęs nusileido šviesa ir aš pamačiau angelus,
apsirengusius kaip striptizo šokėjos. - Man tikrai reikia paskambinti.
Lauke ant stogo yra žmogus ir jis ketina nušokti.
Nesijaudink dėl to.
- Jis šoks iš laimės po to kai aš... - Lukterk!
Bet pastoriau, aš dar nebaigiau.
- Striptizo klube sutikau Šalandaą. - Pasimelskime.
Viso, tėti.
- Oskarai... - Nesiartink,
arba aš nušoksiu. - Aš tave myliu. Tave ir tik tave.
- Tai kaątada veikei su juo? - Aš nebuvau su juo.
- Mačiau kaip aistringai jį bučiavai. - Tai jis mane bučiavo!
Nesvarbu. Aš tau niekada nebūsiu pakankamai geras.
- Netiesa. - Nei pakankamai geras tavo tėvui.
- Niekada nebūsiu tau tinkamas. - Prašau, mažyti, eik vidun.
- Pati eik vidun. - Turi eiti kartu su manim.
Kodėl turėčiau?
Nes būsi tėvas.
- Aš nėščias? - Ne.
- Nėščia aš. - lr tu nėščia?
Taip, mes laukiamės.
- Mes turėsime kūdikį? - Taip.
Tikrai?
Mažyti, tu mane išgaąsdinai. Nebedaryk taip.
Mes turėsime kūdikį!
- Puiku... - Viskas gerai.
Norėčiau, kad man kas nors duotų kūdikį.
Susimovei, sūnau!
Tai ir mane liūdina.
Einu pasižiūrėti, kaip Sintija.
Aronai, paskubėk! Žmonės grįžta vidun!
Aronai, ar jo nebėra?
-Atrodo, kad taip. - Viskas gerai?
Taip, viskas gerai.
- Gerai. - Taip.
- Galime eiti? - Taip.
- Gerai. - Gerai.
O, Dieve!
Oskarai, laikykis! O, Dieve!
Brangusis! Šūdas...
- Džefai! - Šūdas!
- Džefai, prašau, padėk man! - Laikykis! Laikykis ten!
- Eleine, lik ten! - Atsargiai, jis kažko vartojo.
- Aš laikau jį. Laikau. - Viskas gerai?
Kažkas ateina. Viskas bus gerai.
- Džefai! - Aš slystu! Slystu!
Susiimk!
Džefai, paskubėk!
- Susiimk! - Negaliu.
- Kas nors padėkite man! - Padėkite!
- Džefai! - Džefai!
- Oskarai, aš ateinu! - Nagi...
Oskarai!
Nagi, mažiuk, aš negaliu tavęs išlaikyti.
- Kas čia? - Aš jį laikau. Laikau.
- Džefas! Čia Džefas? - Džefas?
Dabar tikrinamas mano vyriškumas.
Eikš.
- Laikai? - Taip, savo žandu.
- Gerai, aš jį paleidžiu. - Laikau jį skruostu, Eleine.
- Viskas gerai, Džefas tave laiko. - Jis apdovanotas.
Man praverstų pagalba.
- Gerai. - Laikau tave, drauguži.
- Tu tokia graži. - Aš tave myliu.
Aš tave myliu!
Labas, ponia Sintija.
Normanai,
čia tu?
Aronai?
- Aronai, manau, kad turėtume pradėti. - Pakviesiu pastorių.
Rajanai, ačiū, kad viskaągraąžinai į savo vietas.
Aš taip džiaugiuosi, kad tu čia.
Kur dėdė Raselas?
Pradedu jaustis geriau.
- Puiku. - Ačiū tau. lr tau.
lr tau, Džefai. Ačiū.
Ačiū tau, Džefai.
- Buvo draąsu. - Ei, ramiai.
Neįsižeisk, bet mes daugiau niekada nebesiliesime.
- Gerai. - Gerai.
- Džefai. - Gerai.
Ačiū.
Dabar norėčiau suvalgyti patį didžiausiaą ,,Tic Tac''.
O, Dieve.
- Šūdas... - Džefai...
Atleisk, tėti, tiesiog dabar aš labai jautrus.
Radai saąsagas?
- Taip. - Gerai.
- Eleine. - Tėti.
- Ačiū Dievui, tau nieko nenutiko. - Taip, mums viskas gerai.
O tu - tikras idiotas. Kas, po velnių, tau yra?
Laikykis kuo toliau nuo mano dukters.
- Paklausyk, tėti... - Eleine, nesikišk.
Ne, tai tu nesikišk. Tai mano gyvenimas.
Jei tau nepatinka - tavo bėda. Pasakysiu tau štai kaą:
jei nori matyti mane ir mano vaikaą,
geriau jau keisk savo elgesį, supratai?
- Aš tave myliu. - Mano mažute...
Taip.
Aš tave taip pat myliu, tėti.
Kas, po velnių, čia dedasi?
- Atleisk, dėde Raselai. - Taip. Atsiprašom.
Ant stogo buvo žmogus ir mes turėjome jį nukelti.
Paėmiau tavo kelnes. Paėmiau kelnes. Laikykis.
Nesvarbu. O kaip tas lavonas, kurį čia atitempėt?
- Kas? - Lavonas?
- Nėra čia jokio lavono. - Nekabinkit man makaronų!
Atpažįstu negyvėlį, kai tik jį pamatau. Gyvenu prakeiktuose senelių namuose.
Eime, po velnių. Šis kambarys smirda!
- Kaip...? Kaip tavo oda? - Nežinau.
Aš labiau jaudinuosi dėl smarvės. Užuodi?
Taip, bet tas dalykas ant rankos... Tiesiog užlašink šlakelį acto.
Turėtų pranykti. Senas šeimos receptas.
Dėl smarvės niekuo negaliu tau padėti.
Rekomenduočiau dušaą ar voniaą.
- Ačiū. - Nėra už kaą.
- Užjaučiu dėl Eleinės, žmogau. - Nieko tokio.
Girdėjai, kad ji turės vaikaą? Įsivaizduoji mane tėčiu?
- Ne. - Ne.
Čia tikrai beprotybė.
Žmonės virsta iš karstų, laipioja stogais...
Gal duotum raktus? Palauksiu mašinoje.
- Kaą? - Tiesiog pavargau.
- Gerai. - Puiku.
Ei, myliu tave.
Aš tave irgi.
Aš jį mačiau! Jis buvo miręs!
- Žinoma matei, dėde Raselai. Visi matė. - Šūdas.
Kvaily, aš mačiau vonioje. Vonioje buvo negyvėlis.
Kokia šiandien košmariška diena.
Viskas labai jaudina. Laidotuvių prasme.
- Dėl to dalyko ankščiau. Aš... - Žinau. Mes kaą nors sugalvosim.
- Sutarta? - Sutarta.
lškęskime šiaą dienaą
tada galvosime, kaą daryti toliau.
Aš vis dar turiu skaityti panegirikaą.
Po viso to, kaąsužinojau.
Tikrai turime visaąšį reikalaątęsti.
Turime tai baigti, sūnau.
Aš jau praleidau laidotuves ir dar dvi krikštynas.
- Žinoma. Pradėkime. - Gerai. Norite, kad atidaryčiau karstaą?
- Ne! - Ne.
Gerai.
Visi sėskite į savo vietas.
- Jūs su skrybėle... - Taip?
Sėskite.
Visos šeimos vardu norėčiau atsiprašyti
už iškilusius nepatogumus.
Aronas - vyriausias sūnus - norėtų tarti poraąžodžių apie savo tėvaą.
Ačiū.
Puiku.
Mano tėvas buvo išskirtinis žmogus.
Jis gimė 1 938-aisiais...
- Kas čia darosi? - Ten kažkas yra.
Taip ir žinojau!
Jis gimė 1 938-aisiais...
Šūdas.
Kas per velnias?!
Kaą, po velnių, tu veiki mano tėvo karste?
Edvardai, aš tavęs pasiilgau!
Palikite mane su Edvardu!
Mano nuotrauka. Mano nuostabūs prisiminimai!
Ne, mama, nereikia. Duok...
Tu šunsnuki!
Mano tėvas!
Mano tėvas buvo išskirtinis žmogus.
Ar jis darė klaidų?
Taip.
Bet jis sunkiai dirbo savo šeimos labui.
Šiandien aš paprasčiausiai norėjau jam pasakyti,
kaip mes jį visi mylėjome, branginome ir gerbėme.
Ar prašau per daug?
Gal jam ,,Svajonių merginos'' patiko labiau nei daugumai vyrų.
Bet gyvenimas juk sudėtingas.
Stengėmės kiek galime.
O tėtis padarė kiek tik galėjo.
Jis mus išmokė
siekti savo svajonių.
Taigi, kai šiandien iš čia išeisite,
atsiminkite mano tėvaątokį, koks jis buvo iš tikrųjų:
mylintis, malonus, romus žmogus, kuris niekada nieko neteisė,
nemenkino,
neniekino dėl rasės, tikėjimo, lyties
ar ūgio...
lr jei aš esu tik mažas atspindys to, koks buvo mano tėvas,
tai mano vaikas, kurį planuojame su mano gražuole žmona,
bus tikras laimės kūdikis.
Ačiū.
Puikiai pasakyta, sūnau.
Viskas bus gerai, sūnau.
Gerai padirbėta.
Oskarai, nebereikia.
Visada maniau, kad jis kažkaątokio turi.
Kaip laikosi mama?
Viskas gerai. Ji ilsisi.
llgai užtruks, kol ji susitaikys su tuo, kad tėtis buvo...
Na žinai...
Viskas bus gerai.
Visai neblogaą kalbaą rėžei tėtušiui. Pats parašei?
Vienas žmogus man liepė būti spontanišku.
Na, tėtis tavimi didžiuotųsi. Aš didžiavausi.
Gal kai būsi pasiruošęs, leisi man paskaityti tavo romanaą...
Taip.
- Atsiųsiu kitaąsavaitę. - Gerai.
- Bet Mišelė jį perskaitys pirma. - Gerai.
Nebesielgsiu taip dar kartaą.
Gerai. Ačiū už viskaą, brolau.
Tikrai nenori pasilikti dar dienai?
Žais ,,Laker's''.
- Tavo mėgstamas Kobė. - Ne.
Manau, kad liūdėsiu.
Žinai, kaip būna. Reikia grįžti.
Taip ir padarysiu. Dar pagedėsiu.
Aš irgi.
- Kas yra? - Broliui reikia nusigauti į oro uostaą.
Pirmiausia įsitikink ar nepateksi į kalėjimaą...
- Sveika. - Rajanai.
- Sesute, - Klausyk,
kitaą kartaą nelauk taip ilgai, gerai? - Būtinai. Gerai, broli.
Tai iki kitų laidotuvių?
- Myliu tave, žmogau. - Aš tave irgi.
Matau, kad yra, kas jį paveža...
Taip. R. Kelis turėjo tokiaą pat.
Tikras saldainiukas.
Aš išsekusi. Buvo ilga diena.
Labai ilga diena.
- Žinai kaą? - Kaą?
Dabar mane sudominai.
Jokios mamos. Jokių svečių. Jokio dėdės Raselo.
- Kur dėdė Raselas? - Viršuje.
Daviau jam keletaątablečių Valiumo ir paguldžiau į lovaą.
Kaą?
Po velnių, žmogau...
Viskas taip velniškai žalia...